"Närvarande tid och förfluten tid är kanske båda närvarande"-
- "i kommande tid, och kommande tid inrymd i förfluten tid."
"Om all tid är evigt närvarande är all tid oåterlöslig"-
- "eller säg att slutet föregår begynnelsen"-
- "och slutet och begynnelsen fanns där alltid"-
- "före begynnelsen och efter slutet. Och allt är alltid nu."
Det är T.S. Eliots tolkning av Beethovens sena stråkkvartetter.
Vi ska fundera på vad Eliot kan ha menat-
- och börjar med Beethovens Opus 131 som lär ha varit hans favorit.
Den har sju satser under en tid då man vanligtvis hade fyra.
De följer på varann. Man får inte ta paus och stämma instrumentet.
Beethoven krävde att de skulle spelas attacca, utan uppehåll.
Ville han förmedla ett slags sammanhang...
- Förlåt! ...mellan livets olika företeelser.
Han var döv och närmade sig slutet. Det fanns kanske inte tid...
...att ta paus, att hämta andan. Att spela så länge utan uppehåll-
- gör att våra instrument stämmer ur sig, alla på sitt specifika sätt.
Det är ett sjå!
Vad ska man göra? Sluta, eller fortsätta att anpassa sig till varann-
- till slutet även om vi spelar falskt?
Jag vet inte... Vi får ta reda på det.
Det gick fort.
Jag ska se efter...
Hongkong den andra och fjärde, Shanghai den trettonde.
Jag ska först dubbelkolla med alla.
Jag vill utbringa en skål... Jag har saknat er under uppehållet.
Det senaste året har varit svårt som ni vet.
- Miriam skulle vara med oss idag. - Hon är alltid med oss.
Det är ett år sen om tre veckor. Men musiken, kvartetten-
- oss tillsammans har hjälpt mig igenom det. Jag vill tacka er-
- och skåla för våra 25 säsonger tillsammans. Skål för Fugan!
Skål för Fugan!
- Din kurs är bra, säger Alexandra. - När pratade du med henne?
- I eftermiddags. - Hon är duktig och lär sig fort.
- Det är väl roligt? - Hon spelar aldrig för oss numera.
Jo, kanske nu när hon är tillbaka från Curtis. En första violinist-
- behöver en duktig lärare.
Daniel, skulle du kunna lyssna på henne? Ge henne några råd?
- Lite uppmuntran? - Det kan jag göra. - Om ni vill?
- Det vore jättebra. - Ska vi?
Ska vi spela Beethovens cykel utantill den här säsongen?
- Det är en bra idé. - Det är sökt.
Att slippa följa noteringarna vore spännande och en risk värd att ta.
En risk? Är vi i casinosvängen nu, Robert?
- Noteringarna står för tankebanor. - Jag håller med Daniel.
De konservativa vinner, antar jag.
- Våra vibraton är i ofas. - Jag är visst fortfarande ledig.
- Vi tar det från början... - Vi kan ta det från Juliette.
- Förlåt, jag är tankspridd. - Det är cellon.
Jag är ledsen. Jag är inte mig själv. Om några dar har händerna vant sig.
- Ingen fara. Ska vi boka om? - Ja.
- Nästa tisdag? - Allt väl, Peter?
Javisst. Det känns bara lite konstigt.
Sträck ut händerna så här.
Bra. Stäng den högra handen... och öppna den.
Vänstra handen, och öppna den. Gör det fort nu.
Öppna, stäng, öppna, stäng.
Okej. Ställ dig upp.
Gå till hörnet och sen tillbaka, ledigt emot mig.
Fint.
Då så. Jag tycker att vi ska ta blodprov-
- och genomgå en MRT. Ska vi ses om en vecka? Då har vi fått svaren.
- MRT? Är det nåt jag bör veta? - Vi ska ta proverna först.
Säg vad du tror även om du inte är säker. Det kan du väl göra?
Vi har känt varandra länge... Nå?
Baserat på den undersökningen vi nyss gjorde, och dina symtom-
- är min bedömning att du visar tidiga tecken på Parkinsons.
Jaså... Kan du bedöma det från det jag gjorde här? Parkinsons?
Jag är rädd för det. Men vi tar blodprovet i alla fall, och MRT.
Bara för att utesluta andra eventualiteter.
Känn aromen.
Vakna.
Jag gör det värt för dig.
Om jag pratar med en dålig fransk brytning? Oui, oui?
Jag... Snälla, jag är inte... Robert! Snälla, Robert.
Jag är verkligen inte på humör.
Tack! Det är ett adagio. Långsammare, tack.
Stråken förs mot strängen, och ut. Känn motståndet och avspänningen.
Det försöker jag göra... Vad menar du med "utan intention"?
Den här fugan är en känslomässig omstörtning, men det hörs inte.
Tonen måste alltid vara mörk. Igen.
Vibrato, från första noten.
- Det är en bön, Alexandra. - Får jag spela en takt?
- Du är inte redo för det här stycket. - Alla tyckte jag var bra i klassen.
- Fantastiskt. - Peter, också.
Varför inleder Beethoven med en långsam fuga?
- Ingen aning. - Om du bemöter Opus 131 omoget...
...läs hans biografi först.
Du måste sätta dig in i hans tankebanor.
Hans far väckte honom mitt i natten för att han skulle spela för suputer.
Vilka spår lämnar inte det efter sig?
Jag...
Pilar!
- Hej, Robert! - Det var länge sen.
- Var har du hållit hus? - Jag har övat inför mitt uppträdande.
Premiären är på torsdag. Kom, jag skriver upp dig på gästlistan.
Okej.
Jag älskar Bartók-kvartetten som du tipsade om. Den femte är laddad.
- Vänta ett slag... Gillade du den? - Ja.
Jag kan koreografera ett stycke till den.
Nästa steg är Sjostakovitjs cykel.
- Är du redo för den? - Ja.
Jag har den här. Lyssna på den när du joggar.
- Vad spelar du på den här? - Andra violin... alltid. Det är min lott.
- Alltid? - Ja, annars blir de en ensam trio.
Första och andra violin är inte hierarkiska, de har olika funktioner.
- Olika på vilket sett? - Ibland spelar jag melodin...
Ibland basgången...
Jag för samman första violinen som spelar solot-
- med altfiolen och cellon som utgör ett slags ramverk.
Jag förenar dem, det är mitt jobb.
Det låter ansvarsfullt, men vill du inte spela solo nån gång ibland?
- Jo... det är klart. - Så, varför gör du inget åt det?
Jag skulle göra nåt åt det, men förra året...
- Det var inte rätt tillfälle. - Jag känner igen känslan.
Mamma säger alltid att det inte är rätt tillfälle, men det är alltid det.
- Din mamma... - Välsigna henne. Kom, vi springer!
Jag har talat med dr Nadir om mina besvär.
Hon säger att det kan vara tidiga symtom på Parkinsons sjukdom.
- Parkinsons? - Ja, hjärnan har slutat producera...
...dopamin som reglerar rörelser. - Gör det ont?
Nej, och det finns medicin som ersätter dopaminet. Det botar inte-
...men hämmar förloppet. - Det låter positivt.
Hursomhelst blir det inte aktuellt att spela mer.
- Men om medicinen hjälper? - Jag måste vara realist...
Hantera det och acceptera det.
Läkaren säger att jag kan klara en eller två spelsäsonger, men...
Jag har tagit ett beslut, det är bäst för kvartetten att planera framåt-
- och tänka på vad som väntar. Nina Lee kan ersätta mig.
Hon är en underbar cellist. Vi tycker om henne.
- Är det en bra idé? - Daniel? - Nina spelar väl med Gideon?
- Nej, vi bör inte diskutera det nu. - Jag håller med.
En sak till: Om medicinen verkar, och jag kan spela då-
- skulle jag vilja att säsongens första konsert blir min avskedskonsert.
- Det är bara... - Om vi ska ta in en ny cellist...
Om, det är allt vi beslutar...
Jag tror att det kan kännas som en nystart. Vi får ett nytt sound...
Om det blir så, vill jag inte enbart spela andra violin mer.
Okej, vad har du mer exakt i åtanke?
Att du och jag alternerar mellan de två stolarna.
Inte i början, men sen bestämmer vi vem som spelar första violin...
- Och vem som spelar andra violin. - Jag kan inte tro mina öron.
- Vilken usel idé, Robert. - Det är det inte alls.
Jo, och du kunde inte ha valt... ett sämre tillfälle.
Peter säger att du är mogen för en ny violin.
- Gjorde han? - Du kan börja leta.
Mamma och jag provar ut den åt dig.
Peter är så himla cool... Han ställde in morgondagens klass.
- Hur klarar han det? - Han tar det förvånansvärt bra.
- Jag oroar mig för din mamma. - Som om det vore hon som är sjuk.
Var inte så oförstående, hon är ledsen. Hon kommer över det.
Som du vill. Hur tar perfektionisten det hela?
Han hjälper Peter att hitta en ny cellist.
- Han har inget hjärta. - Jo, han reserverar det åt violinen.
Jag tror inte att jag fortsätter att spela för honom.
- Varför inte? - Han skickade hem mig...
...för att jag skulle läsa Beethovens biografi för att förstå hans lidande-
...innan jag vågar mig på Opus 131. - Han har en poäng.
Har Peter berättat om Schuberts sista musikaliska förfrågan?
Ja, att han ville bara höra Beethovens Opus 131.
De spelade den fem dagar innan han dog.
Så här brukar jag göra...
Innan vi spelar stycket föreställer jag mig kvartetten-
- omgärda Schubert på sin dödsbädd, redo att spela för honom-
- den sista musiken som han får höra på jorden.
Bow Bridge...
Jag har nog inte varit här sen första gången jag kom till det här landet.
- Åren på Juilliard... - Juilliard...
Minns du varför vi valde det här som mötesplats?
- Nej. - Darwin.
Du beundrade Darwin. Allt handlade om de livsdugligastes överlevnad.
- Du har inte förändrats särskilt. - Inte?
Den gamle är sjuk, så han åker ut.
Hur går det med medicineringen?
Den har inte haft effekt ännu, men det är för tidigt att säga.
- Måtte den verka innan konserten. - Om han kan spela på konserten...
...bör han kunna spela hela säsongen.
- Respektera hans vilja. - Jag tror inte att det är vad han vill.
Han är nedtyngd nu. Tänk, så förödande det har varit för honom.
Först Miriam och nu det här. Han måste få tid att vänja sig.
- Vad gör vi med Robert? - Vad är det med honom?
- Han vill ju att vi ska turas om. - Tala med honom om det.
Det hjälper inte att tala med honom. Det skulle helt ändra vårt sound.
Det sker även om vi ersätter Peter med en annan cellist.
Inte om det blir Nina. Hennes inhopp för Peter gick smidigt förra året.
Hon smälter väldigt bra in. Tala med honom, är du snäll.
Om Peter slutar kanske jag inte fortsätter.
Okej...
Jag talar med Peter om du talar med Robert.
Jag trodde inte att jag skulle känna så, men jag gillar att vara äldre.
Det är skönt att inte behöva bevisa nåt för nån.
Det är härligt att gå upp på scenen, sätta sig ner och bara spela musik.
I München, efter konserten applåderade publiken, och Nina sa...
"Det här var ju kul!" Föreställ dig Nina säga: "Det här var ju kul!"
Du har varit en bra lärare åt henne. Jag är väldigt tacksam för det.
- Jag måste be dig om en stor tjänst. - Jag gör vad som helst för dig.
Jag har beslutat att sluta spela och Nina bör ta min plats i Fugan.
- Nina från min trio? - Ja, hon är den rätta.
Hon kan vår repertoar, kvartetten tycker om henne...
Personligen och konstnärligt...
Vi behöver henne. Om hon går med på det, så klart.
Det vore ett stort misstag, Peter. Dra dig inte tillbaka!
Jag lovar att du kommer att få vind i seglen igen!
Det kan bli den bästa tiden i ditt liv!
Du kan inte be mig om att ge upp Nina.
Hon är integrerad i vår trio. Hon går inte att ersätta.
Gideon, det är lättare att ersätta en cellist i en pianotrio.
Jag kan hitta en åt dig. Utan Nina kanske Fugan inte överlever.
Så allvarligt är det.
Jag förstår vad du säger, men jag kan inte göra det.
Jag kan inte släppa henne.
Jag ska berätta lite generellt om Parkinsons sjukdom.
Allt hos oss krymper. Vår hållning försämras-
- våra steg blir mindre och vår röst blir svagare.
Även handstilen krymper. Allt försvagas och krymper ihop.
Vi måste tänja ut gränserna, och röra oss yvigt.
Vi ska ta kontrollen över sjukdomen, inte den över oss.
Då måste man göra medvetna rörelser.
Så... Vi börjar med att sträcka ut armarna.
Sträck upp dem och ner.
Sträck upp dem och ut. Sen sträcker vi fram dem och åt sidorna.
Och upp och ner... Bra!
Och fram och sträck åt sidorna, och...
- Fint. - Pappa gav mig ett tips.
- Det måste ha varit bra. - Det var det. Du borde också få det.
- Som vad? - Det kunde få dig att vara mindre...
...anal.
Det var roligt. Okej...
Du behöver nog inte mig mer. Jag ringer Peter och säger nåt.
- Jag skojade, jag menade det inte. - Jo, det gjorde du.
- Du testar hur långt du kan gå. - Hur långt jag kan gå?
- Utveckla det. - Du har behov av uppmärksamhet.
Jag tycker att du ska koncentrera dig på musiken.
Koncentrera mig på musiken?
- Är det allt? - Inse hur mycket arbete som krävs.
Du är inte säker på att det är värt allt arbete för att bli duktig.
Är du tillräckligt begåvad, klarar du pressen?
Bara du och violinen, och du gör bara små framsteg...
...varje dag i ditt liv. Det var därför du bildade din kvartett.
Du trodde att problemen skulle minska, men det är mer arbete.
Du är fast med tre andra, och berörs av deras sätt att spela-
- deras smak, deras ifrågasättande av din talang... De hör varje misstag.
Det sårar ditt ego väldigt mycket. Eller hur?
- Du är speciell, Alex. - Visst.
Slösa inte bort det.
Vi ses nästa vecka.
STRÅKKVARTETTEN FUGAN
Peter Mitchell bildar ny kvartett
Jag tyckte att han skulle bilda en kvartett, men han ville vara solist.
Man vet så lite... Men den sista dagen på terminen säger Daniel:
"Professorn, jag vill bilda en kvartett. Vill du bli vår cellist?"
"Är han knäpp", tänkte jag. Jag är 30 år äldre, och hade deklarerat-
- att sen Hudsons splittrades, där jag spelade med Juliettes mor-
- framträder jag inte mer. Daniel insisterade och min fru sa...
"Gör det!" Då sa jag: "Okej".
- Förutsatt att Jules spelar altfiol. - Jules var mitt förstaval oavsett.
Det riktiga lyckokastet var när vi hittade Robert. Berätta det, du.
Jag skulle lämna Juilliard för dan, då Daniel tittar ut ur rummet-
- och säger: "Robert..."
"Vill du spela en sats med oss, innan du går hem?"
Jag hade inte funderat över det. Jag var förstaårsstudent-
- och tänkte studera modern komposition med Lampl på NEC.
Bli andra violinist och spela med kvartetten...
Var jag redo för det åtagandet? Men från första noten-
...så greppade jag det. Jag förstod...
...en kvartetts dynamik, hur speciellt det var att vara en del av gruppen.
Och att vara en del av en grupp är att bli en enhet.
Fram tills dess trodde jag att jag var tillräcklig i mig själv.
Men det var mer speciellt att ingå i en helhet.
Mitt emot mig satt en vacker kvinna och spelade altfiol-
- som om livet hängde på det.
Jag tappade andan.
Det kanske var ödet, jag vet inte...
Robert, jag vill att du släpper idén om att växla stolar.
- Varför? - För att det äventyrar hela kvartetten.
- När jag... - Daniel vill inte ackompanjera dig.
- Det är inte ett ackompanjemang. - Nej, visst inte.
- Varför gör du det till en sak nu? - Jag ville aldrig spela andra violin.
Men jag accepterade det... för att vi var bra.
Jag gillade det... för harmonins skull.
- Jag vet och jag uppskattar det. - När Peter meddelade...
...att han kanske lämnar oss... - Om han stannar då?
Jag vill ändå att vi växlar stolar.
Minns du i början när varje repetition var...
...en upplevelse. Vi såg fram emot det. Vi grälade för sakens skull-
- och blev rasande på varann över ett stråkdrag.
"Det ska vara uppstråk." "Nej, nedstråk."...
- "Det ska vara uppstråk." - Det var hemskt.
- Jag saknar det. - Ja.
Jag saknar spänningen. Du anar inte hur mycket jag saknar det.
Daniel tycker inte att du har det som krävs för att spela första violin.
- Vad sa du? - Han tycker inte att du duger åt det.
Varför backar du inte upp mig i det här?
Vi har alltid varit opartiska i den här typen av frågor, det vet du.
Då så...
Tycker inte du att jag vore en lika bra förstaviolinist som Daniel?
Opartiskt sett?
Jag tycker att du är en fantastisk violinist. Du är riktigt bra.
Första eller andra violinist, det spelar ingen roll.
- För mig spelar det roll. - Det handlar inte om dig.
Nej, det handlar om kvartetten.
Du är den bästa andraviolinisten av alla tänkbara.
Det finns ingen bättre... på din plats.
- Kan du stanna bilen? - Nej, Robert.
- Alla sätter värde på din insats. - Jösses! - Här, tack!
När talade du med Daniel om det här?
Han ville tala om hur vi skulle fortsätta...
Jag träffade Gideon, och han sa "nej".
Erbjöd du honom att hitta en annan?
- Han gillar att jobba med just Nina. - Visst, han hade sex favoriter innan.
- Ja, under fyrtio år. - Jag talar med Nina i morgon.
Inte än. Vänta och se vad som händer.
Du kanske ska ompröva ditt avsked?
Vi är förvissade om att du snart spelar igen.
Vi vill att du spelar med oss så länge du kan.
Vi skulle ju inte kompromissa. Kvalité går före allt.
Hitta en ny cellist och ta Fugan till nya dimensioner.
Om du inte tar illa upp måste jag vila nu, och öva.
Jag ska bli redo att göra det som vi gör bäst. Vi ska snart ha konsert.
Nina, han har Parkinsons.
Ja, han ville nog inte att Gideon skulle få veta det.
Inte bra... Det duger inte.
- Hallå... Hej! - Hej!
- Jag har gjort din favoritfrukost. - Jaså.
Är du hungrig? Det måste du vara.
Förlåt för igår, det var fel av mig. Jag är verkligen ledsen.
- Jag vill inte... - Jag stinker verkligen.
- Det gör inget. - Jag vill ta en dusch. Ursäkta.
Jag kommer strax.
Var är din violin? Jag behöver kolofonium, men hittar den inte.
- Ligger den inte vid soffan? - Nej, och inte i sovrummet heller.
- Helvete! Jag glömde den i baren. - Jaså, vilken bar? Jag ringer dit.
Jag hämtar den. Jag är strax klar. Skit, också!
- Hejsan! - Hej!
- Tack! - Du ser trött ut.
- Har du sovit nåt? - Några timmar bara.
Jag sov inte en blund. Jag tänkte på oss tills solen gick upp.
Vi kan inte göra det här. Vi kan inte...
Det som hände igår mellan oss är unikt, Robert.
- Vi måste bejaka de här känslorna. - Jag kan inte det.
Hej, Jules!
Det här är Pilar. Vi...
Jag berättade om henne, vi joggar tillsammans i parken.
- Hon beundrar Fugan. - Jag skulle just gå.
Ta min stol.
- Hon verkar rar. - Ja, det är hon.
Har du inte gått för långt vad gäller att växla stolarna? Herregud!
Jag är ledsen.
Jag är så ledsen. Det var en engångshändelse.
- Jag avslutade det nyss. - Ja? Du skällde ut mig igår.
Du var rasande på mig för att jag talade med Daniel och framtiden...
- Vår framtid, kvartettens framtid. ...att jag inte har vad som krävs!
Löser du det med att knulla med en annan?
Är jag inte tillräckligt bra?
Jag skiter i första och andra violinist.
- Violinen är allt för mig! - Jag bryr mig inte.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig mer än nåt annat i världen. Det vet du.
Jag begick ett dumt misstag, det var skitdåligt!
Jag ber dig förlåta mig.
Jag kommer att vara ute sent. Dina prylar ska vara borta vid midnatt.
- Nej. - Jules...
- Jag ber dig... - Dina prylar ska ut ur huset.
Daniel här, lämna ett meddelande.
Goda nyheter, Daniell Gideon ringde. Han har ändrat sig.
Jag har talat med Nina, hon samtycker. Jag ringer igen. Hej!
Goda nyheter! Nina ansluter sig till oss.
Peter...
Hur är det fatt, är du ledsen?
Jag kan inte föreställa mig...
Jag kan inte föreställa mig att spela i kvartetten utan dig, Peter.
Resa utan dig, och uppträda utan dig vid min sida.
Jag vet inte om jag klarar det, om jag vill det...
Säg inte så...
När din mamma gick bort skulle jag inte ha låtit kvartetten splittras.
Jag borde ha hittat en ny violinist, hållit ihop gruppen. Jag var svag-
- rädd och lat. Gör inte det misstaget.
Var modig. Jag fick en andra chans. Det är inte alla förunnat.
- Tack för att jag får följa med. - Det är så fint här ute.
Vet du varför Fugan är en så fantastisk kvartett?
- Låt höra. - Först har de dig...
Du hypnotiserar publiken med din okuvliga precision.
De följer dig som en kobra följer sin ormtjusare.
Sen har vi pappa.
Han bidrar med färg, struktur och rytm.
Han får dig att lyfta, men skulle aldrig överglänsa dig.
I många kvartetter är det andra violinisten som bidrar med kvalitén.
Andraviolinisten får kvartetten att utmärka sig. Din pappa är toppen.
Sen har vi mamma... Hon bidrar med ett djup ingen av er förmår.
Hon får en att vilja gråta utan att man förstår varför.
Är det rösten från en sårad själ?
En förmåga hon utvecklade för att kunna tjäna tre mästare-
- på samma gång. Den hon älskar...
...den hon lever med, och den hon åtrår.
Det var länge sen, Alex, innan dina föräldrar blev ihop.
Visst.
Säger du det så!
Den perfekt slutna kvadraten: Vi har cellisten med det stora hjärtat.
Utgångarna är säkrade. Känslosvall välkomnas.
Vi kan alla sätta oss ner redo att låta oss svepas bort.
- Det är den perfekta kvartetten. - Bra.
Hur gör du när Peter slutar, och med mamma och pappa?
Vad är det med din mamma och pappa?
Hej, Robert! Jag har hämtat Gallianon åt dig.
Härligt.
Känn på den. Vi har lite tid på oss innan auktionen börjar.
- Hej, Jules! - Förlåt. Hej, Juliette.
- Hej, Brenda Franklin. - Trevligt att träffas.
- Jag kommer tillbaka om en stund. - Tack.
- Perfekt tajmning. Vill du prova?
Nej, gör det du.
Den har ett fint djup som harmonierar med...
- Varm ton, den svarar fint... ...altfiolen, ja.
- Snäckan... - Jag förstår varför Alexandra...
...är så vacker. Får jag se? - Resonanslådan är i perfekt skick.
- Vill du inte pröva den? - Nej tack.
- Vi bör buda på den. - Absolut.
- Kan vi talas vid? - Vi ska köpa en violin, Robert.
- Kan vi diskutera det? - Det har vi gjort.
Vi har inte diskuterat det, det är problemet.
Vi har delat ett intensivt liv i nästan 25 år.
Då tycker jag att man borde kunna prata om det, och...
Vi levde och spelade tillsammans. Vi visste att det inte skulle bli lätt.
Det var spännande då, men vi har haft våra upp- och nedgångar.
På det hela taget tycker jag att vi har haft ett bra äktenskap.
Jag kan inte tro att en beklaglig natt skulle förstöra allt det.
Jag har alltid älskat dig hett, men har känt att du tvingades in i det.
Vi hade inte gift dig oss om du inte hade blivit gravid.
Det har känts som om du inte varit helt närvarande.
Jag har levt med det och hoppats att du skulle komma närmare.
Jag övergav drömmen om att komponera andra former av musik.
Jag gjorde det gladeligen för att vi skulle kunna vara tillsammans...
...och spela... och få barn...
Älskar du mig verkligen... eller var jag bara lämplig att ha till hands?
En god far, en god make, en god andraviolinist...
- Är den inte underbar? - Ja, den är... perfekt.
- Vi ska buda på den. - Bra. Lycka till. Vi börjar nu.
Då så.
Det är fina grejor.
- Det är inte så illa. - Hur är det här då?
Han klipper inte av det från hästen, han importerar det från utlandet.
- Är det från Sibirien? - Ja. Jag plockar ut det bästa.
- Skicka tillbaka det du inte vill ha. - Tack, Jack!
"De här kommer väl från Sibirien?" Vad handlade det om?
Man tar inte vilket tagel som helst till stråken.
Minsta skillnad på taglet förändrar helt klangen på instrumentet.
- Vad är det? - Du är helt fixerad.
- Du är helt fixerad! - Ja, jag antar det.
Fryser du?
Varför satsade du inte på en solistkarriär?
Jag skulle aldrig vilja byta med dem.
Som solist repeterar man med en orkester tre-fyra gånger...
Man framför stycket en eller två gånger. Det är allt.
Sen till nästa stad, nästa dirigent och nästa orkester...
Vi firade 3000 konserter tillsammans förra säsongen.
Det får mig att känna mig gammal, men...
Det är det enda sättet att hitta meningsfulla tolkningar.
När de största kompositörerna ville uttrycka de mest uppriktiga tankar-
- och känslor, och grävde djupt i sina själar-
- valde de alltid den här formen, alltid kvartetten.
Om de var tillräckligt modiga...
Vad tar du dig till?
Vi ska hämta proverna.
En vacker Galliano med tangentiellt skuren botten. 14000 bjudet...
- Bjuder du? - Hur högt ska vi gå?
- 15000! - Sträck upp handen.
16000 bjuder damen med den vackra hatten på höger sida.
- Vi har 16000 bjudet... - Sträck upp handen.
Förlåt om jag gjorde dig ledsen förut.
20000!
1000 dollar bjuder damen där bak. Vi är uppe i 21000 dollar!
- 21000 dollar... - 25!
25000 dollar vid gången.
25000, 26? Är vi klara med 25? 25000 bjudet?
25000 är sista budet! Såld!
Grattis, du berövade en riktig musiker en fin violin.
Jules!
- Vänta lite, Jules! - Kan ni vänta en minut?
Vad är det? Vad är det du vill, Robert?
Vad vill du att jag ska säga? Att jag alltid har älskat dig? Jag kan inte...
...visa det på det sätt du vill.
Jag vet inte om jag älskar dig, eller inte.
Jag vet inte vad jag känner.
Du måste lämna mig ifred.
Vem är det?
- Daniel? - Hej!
Kom in!
Vad tänkte du på, Robert?
Äventyrar du ditt äktenskap och kvartetten för ett ligg?
- Du då? - Vad menar du?
Du smyger med Juliette bakom ryggen på mig.
- Du manipulerar min fru emot mig. - Ingen försöker manipulera dig.
Du gick för långt. Någon måste få dig att sansa dig.
Jag börjar sansa mig för första gången på väldigt länge.
Att verka i ett sammanhang där jag inte respekteras...
Det är slut med det.
Du är en fantastisk violinist. Jag älskar att spela med dig.
- Men du kan inte leda en kvartett. - Du tycker att du är bättre.
Du är inte motiverad, du har det inte inom dig. Det är som det ska!
- Du tycker att du är bättre än mig. - När har jag sagt det?
Du har fel.
Ett ständigt övande gör inte att man spelar perfekt.
Det suger ut allt liv ur det. Det blir fruktlöst och...
...och monotont, självförhärligande och...
...invant. - Jösses, var inte så barnslig.
- Jag vet, det är en utmaning för alla. - Hela gruppen...
...går den väg du har utstakat åt oss. - Jag förstår det.
Sättet du spelar på, spelar kvartetten på. Det är samma sak-
- om och om igen! Jag är över fyrtio år.
Vi har spelat sen vi var tjugo. Hit har du lett oss.
- Om vi håller ihop, nu har vi Nina... - Du har lett oss hit.
Vi har låtit dig leda oss hit. Jag har låtit dig göra det.
Till din tjänst.
Du kan inte ens spela Beethoven utan dina noter.
Släpp loss passionen...
Vad är du rädd för? Du har tre stycken som täcker upp.
Släpp loss passionen.
"Folk väntar sig att gamla män dör."
"De sörjer inte riktigt gamla män."
"Gamla män är annorlunda. Folk ser på dem med ögon" -
- "som undrar när... Folk ser med oförfärade ögon."
"Men gamla män vet när en gammal man dör."
Kom upp... mamma!
- Skit, också! - Vad?
- Mamma... - Vad?
- Jag skojar inte. - Det är inte roligt.
- Hon var på väg hit. - Din mamma? Helvete!
Himmel, du måste klä på dig.
- Hallå? - Det är jag.
- Jag kommer ner. - Jag vill se lägenheten.
- Jag vill ta en kaffe, det är slut här. - Vi går direkt efter, Alex.
Okej, kom upp då.
Nej, hon kommer upp för trappen. Du får ta fönstervägen.
Jag är ledsen, men det är enda utvägen. Jag är verkligen ledsen.
Gå, gå!
- Alexandra! - Hej, förlåt!
Dörren... Hur mår du?
- Så trevligt! - Ja!
- En liten present. - Tack! Jag öppnar den sen.
- Trivs du här? - Ja, det är perfekt.
- Ja, jag trivs jättebra. - Det liknar Soho för 20 år sen.
Jag åt middag med pappa i söndags.
Berättade han hur det är mellan oss?
Han är väldigt olycklig. Varför plågar du honom?
- Sa han att jag plågar honom? - Nej, han talar aldrig illa om dig.
Det som din pappa gjorde är helt oacceptabelt för mig. Och fel.
Om du trampar på honom, söker han sig till andra.
Du vet inte hur vårt förhållande fungerar, Alexandra.
- Jag vet vad jag ser. - Vet du vad jag ser?
Daniels bil står utanför. Vad gör han i din lägenhet?
- Han undervisar mig. - Violin, hoppas jag...
För din säng är obäddad.
- Jag ska inte ljuga för dig. - Bra.
Daniel och jag är kära i varandra.
Ni är inte kära. Det är löjligt.
- Du är svartsjuk. - Varför är du så arg på mig?
Varför talar du så till mig? Skämde vi bort dig för mycket?
Tror du att det var roligt...
...att växa upp med två kringresande musiker till föräldrar...
...som var borta sju månader om året.
Jag kom i sista hand i förhållande till en violin och en altfiol.
- Alltid, tror du att det var roligt? - Vi prioriterade alltid dig.
Vilket skitsnack! Det är bara tomma ord, det betyder ingenting.
Om det vore sant, hade du turnerat mindre och sett hur jag mådde.
Istället för att tänka på nån jäkla fingersättning till en Haydn-kvartett.
Jag gjorde så gott jag kunde, jag ville vara en bra mamma.
Men så här ser en musikers liv ut.
Vi övar, vi repeterar och vi har konsert...
Tyvärr lär det bli likadant för dig också. Du lär få se.
Nej, det får jag inte. Jag skulle inte låta mitt barn växa upp på det viset.
Jag är ledsen.
Om jag hade varit i din situation som du var då...
...skulle jag ha gjort abort.
Hur kan du vara så grym?
Jag riskerade allt för att få dig. Förstår du?
Har du nån aning om hur det känns?
- Nej. - Jo!
Jag vet hur det är att växa upp utan en jävla morsa!
Herregud!
Det är sextondelsnoter, Steve. Sluta mjölka dem!
Ha olika åsikter, men uppträd trevligt.
Försök att inte hänga upp er på misstag.
När jag var i er ålder träffade jag Pablo Casals. Jag var så nervös.
Han kände nog det. I stället för en pratstund bad han mig spela-
- preludiet till Bachs fjärde svit.
Jag koncentrerade mig, började, musiken flödade och...
Det var det sämsta jag nånsin hade spelat.
Jag spelade så illa att jag var tvungen att sluta på halva vägen.
"Bravo", sa han. "Bra jobbat". Sen bad han mig spela allemande.
"En andra chans", tänkte jag, men spelade sämre än nånsin.
"Underbart, utmärkt", berömde han mig. När jag gick hem den kvällen-
- var jag inte så besvärad över mitt beteende som jag var över Casals.
Hans oärlighet.
Långt senare träffades vi i Paris och spelade tillsammans.
Vi bekantade oss med varann och en kväll över ett glas vin-
- berättade jag om vad jag tyckte om hans skitsnack för länge sen.
Han blev arg, fattade cellon och sa: "Hör här..."
"Du spelade den här frasen..."
"Spelade du inte så, med den fingersättningen?"
"Det var nytt för mig, det var bra. Och här..."
"Du spelade den här passagen med ett uppstråk, så här..."
Casals lade vikt vid det som var bra, det som berörde honom.
Han uppmuntrade. Det andra kan lämnas till dönickarna-
- eller vad det heter på spanska, de som dömer genom att räkna fel.
Jag är tacksam, det måste du också vara för en enda frasering-
- för ett enda transcendentalt ögonblick.
Ja! Pablo Casals, mästaren...
Om igen. Med känsla, tack. Känsla!
Hej, det här är Robert och Juliette. Vi kan inte svara just nu.
Lämna gärna ett meddelande efter tonen, tack.
Jules och Robert, medicinen har verkan. Jag känner mig okej nu.
Jag kan spela! Vi repar hos mig på tisdag. Jag ringer Daniel. Hej!
Ja! Det här är bra! Det tar sig! Energi, krut...
Jag vet inte vilken sträng jag ska slå an.
- Det du gjorde var bra. Behåll det. - Låt henne göra som hon vill.
- Vi fortsätter. - Ja.
Ja, vi fortsätter. Vi går vidare...
Kom igen, Robert.
Vad står på? Berätta!
Vi har konsert på torsdag, personliga affärer får vänta.
- Det är bäst att du håller käften. - Behärska dig, Robert.
- Om jag får be... - Behärska dig själv, Daniel.
Kunde du inte ha hittat nån annans dotter att ligga med?
Vad?
- Vad har du gjort? - Alex och jag är tillsammans.
Så är det bara, Robert.
Har du legat med henne?
Vi är kära i varann.
Det var inte meningen att det skulle hända, men det gjorde det.
Sätt dig!
Sluta! Gör inte så i mitt hem, snälla!
- Det är nog! Ut med er, sluta! - Känns det bättre?
- Gå! - Du äger inte henne.
Men du äger oss. Du äger oss alla!
Livet är en jävla röra! För första gången på många år älskar jag nån.
- Jag släpper det inte. - Sluta!
- Jag är less på er alla. Ut! - Jag är ledsen.
- Ni har ingen respekt för musiken. - Du borde ha berättat det.
- Jag går upp. Under tiden går ni. - Följ inte efter mig!
- Du borde ha berättat det! - Glöm konserten! Det blir inget.
Det här är inte sant.
När du bad mig för 25 år sen att hjälpa dig bilda en kvartett-
- beaktade jag att jag var så mycket äldre än ni.
Jag måste dra mig tillbaka en dag. Men jag trodde aldrig-
- att det skulle vara så svårt. Att sen se kvartetten upplösas-
- på samma gång är...
Det går inte att likna vid nåt. Det är en mardröm.
Det är en mardröm för mig också.
Du måste avsluta den här relationen genast, vad du än tror att det är.
Vad du än tror att du gör... Avsluta det.
Nej.
Nej, jag kan inte göra det.
Då har du inte lärt dig nåt under tiden vi har jobbat tillsammans.
Skäms!
Betrakta dem på ett särskilt sätt, och det är som om de öppnar sig.
Man kan träda in och träffa de här personerna.
De har hängt här, sett och lyssnat.
Miriam tyckte att man kunde utbyta tankar med dem.
Den här gillade hon speciellt.
Vad säger Rembrandt till dig?
"Jag är konstnärernas mästare, jag är stor och jag vet det."
"Jag åldras, men är fortfarande på höjden av min förmåga."
Blicken ur skuggan är stark. Han är lite fånig i sin guldklädsel-
- men hans kropp och hans intellekt har inte övergett honom.
- Inte än. - Det är inspirerande.
Det är annorlunda med min kropp och mitt intellekt.
Medicinen verkar inte så länge till.
I sinom tid ger den mig ångest, jag lär inbilla mig saker.
Jag blir beroende av att andra ger mig mat, klär mig, tvättar mig...
Jag funderar på hur jag ska kunna undvika det, att bli en börda.
Du blir aldrig en börda. Jag vill ta hand om dig.
Du har kvartetten, Robert och Alexandra. Du ska ta hand om dem.
Så snälla, håll ihop kvartetten.
Gör mig lycklig.
Okej?
Jag föddes i New York 1963.
Min mor Françoise Reynaud spelade i Hudsons stråkkvartett med Peter.
Han var hennes bästa vän. Min mor dog och kvartetten upplöstes.
Hon dog i barnsäng när jag föddes.
Jag studerade med Gil Breton tills jag var 16, då Peter-
- ordnade så att jag fick studera på Juilliard på stipendium.
Jag flyttade hit. Han och Miriam bjöd mig att bo hos dem.
De blev som min familj.
Allt som har hänt i mitt liv är ett resultat-
- av deras otroliga kärlek till mig.
Vi bildade Fugan, och sen träffade jag Robert.
Sen fick vi en dotter, en liten flicka, Alexandra...
Hon är den mest begåvade i familjen, det får ni nog snart höra.
Jag reste mycket under de åren, men det är ett krävande...
Allt väl?
Då ska vi se...
Öppna den.
Den är till dig.
Pappa sa att den gick för 25000, jag kan inte ta emot den.
Oroa dig inte för det. Dess ägare är skyldig mig en tjänst.
Du kan använda den så länge du vill.
Och den här har jag gjort speciellt för dig. Pröva den.
- Daniel, kan vi talas vid? - Ja visst.
Om vad?
Du är en fantastisk man, du är briljant...
Jag beundrar dig.
Du är drömmen för en tjej som kan hantera en man som dig.
Men jag kan inte vara den tjejen nu.
- Är det dina föräldrar, din pappa? - Nej.
- Det är mitt beslut. - Jag låter dem inte komma emellan.
Det är Fugan, Daniel.
Det är Fugan.
Fugan?
Vill du avsluta det vi har på grund av kvartetten? Det är vansinne.
- Det ena utesluter inte det andra. - Jo.
- Jag skulle aldrig förlåta mig för det. - Lyssna på mig. Slappna av.
Det är ingen fara. Det ordnar sig. Jag tar hand om det.
- Du lyssnar inte på mig. - Jag ska tala med dina föräldrar.
Om de inte accepterar vad vi har, spelar jag inte mer med dem.
Förstår du?
Vi bildar en ny kvartett.
Du och jag, Alex... och Nina.
Det är slut, Daniel. Jag försöker säga att det är över nu, för mig.
Det är slut.
Gå din väg.
Bara...
Gå din väg.
Daniel?
Mina damer och herrar, jag måste sluta.
Mina vänner spelar för fort, jag hinner inte med.
Det är Beethovens fel som insisterar på att vi spelar-
- Opus 131 attacca, utan uppehåll. Jag behöver en paus. - Nina Lee...
...som är en underbar cellist... och vän till Fugan...
...tar min plats resten av kvällen.
Och förhoppningsvis för en längre tid än så. Varsågod, Nina!
Det har varit ett nöje att spela för er genom åren.
Tillsammans med Robert, Daniel och Juliette... Tack!
Tack! Och till Miriam, min fru, som är där ute nånstans...
Jag tackar dig, saknar dig och tänker på dig.
Vi ses!
De sju satserna... De här satserna följer direkt på varann.
Man kan inte rida sjuans vilda hästar utan att bestiga dem...
...under den sjätte. Så med ert överseende, mina damer och herrar-
- går vi tillbaka några taktstreck. Tack!
Fyra taktstreck tillbaka?
Översättning: Weronika Bonnerius www.undertext.se